Бъкингамският дворец
КРАЛСКА ПОЩА
Всички да се качват!
КРАЛСКА ПОЩА
ИМЕНИЕТО ДАУНТЪН
ЧЕРЕН ВХОД
-Добро утро. -Днес е нещо специално.
Майчице!
-Какво носите? -Нещо твърде любопитно.
Току-що пристигна, милорд.
-Има писмо от Бъкингамския дворец. -О, небеса.
Първо трябва да си възвърнем инвестициите и да поправим покрива.
-С това няма да икономисаме. -Какво има?
Кралят и кралицата ще ни посетят.
Моля? По време на Йоркширската обиколка?
Да. Само за една вечер. После заминават на бал в Харууд.
Докато са тук, в селото ще има парад на йоркширските хусари.
-Дали Хенри ще се върне дотогава? -Едва ли.
Ще му пратя телеграма, но не може да пропусне изложението в Чикаго.
Том, виждам, че добре прикриваш ентусиазма си.
Ирландският патриот в теб се е пробудил?
Знам, намираш мнението ми за крайно забавно.
Вероятно първо ще проверят дали г-жа Патмор не е руска шпионка.
Уведоми прислугата, Бароу.
-Аз ще се погрижа за милейди. -Веднага, милорд.
Кралски обяд, парад и вечеря? Ще трябва да поседна.
-Ами г-н Брансън? -Какво за него? Та той е републиканец!
Ако г-н Карсън се отбие, не споменавайте тази дума пред него.
Съгласна съм с г-н Брансън. И аз не обичам кралете.
Значи и аз съм републиканка.
Позволено ли е на англичани?
Две седмици за подготовка. Божичко, каква чест!
Доколкото познавам кралските визити, ще е една безкрайна смяна на тоалети.
Тъкмо си накупих някои неща, така че това е добре.
Мадам Хандли-Сиймур ми шие бална рокля. Ще я пришпоря малко.
-Нека я прати тук. Как върви иначе? -Знаеш как е.
На 30-и давам благотворителен обяд за спасителните лодки.
Или това беше утре?
-Както и да е, в помощ на нещо е. -Значи както винаги.
До скоро, скъпа.
Знаеш, че ще взема зеленчуци колкото можем да изядем.
Обичам да се занимавам с нещо.
-Как приеха новината? -Дейзи пее "Марсилезата".
Така че няма изненади.
Какво има? Мислех, че ще се зарадваш.
Радвам се. Посещението е голяма чест за нас.
Но кралски особи ще дойдат в Даунтън,
след като са посетили най-големите фамилии в околността.
Бленъм, Чатсуърт, Аръндел. Г-н Бароу знае ли с какво се захваща?
Какво те засяга?
Вече не управляваш имението.
Прибирай се да обядваш, аз се връщам.
Заповядайте, сър.
Много добре, благодаря.
-Лейди Багшоу, Ваше Величество. -Чудесно.
Щом пристигнат, ще отидем в стая 1844.
Седнете, моля.
Получих плана на Йоркширската обиколка.
Да, вече е финализиран. Мисля, че ще ни е приятно.
-Не знаех, че ще отседнем в Даунтън. -Само за една вечер.
Ще има парад и вечеря, а после ще посетим принцеса Мери в Харууд.
Дали не е възможно да замина направо за Харууд?
Лорд Грантам е мой братовчед и семействата ни имат... разногласия.
Или може да възникнат такива, ако присъствам там.
Каква е причината за разногласията?
Майката на лорд Грантам смята, че синът й трябва да е мой наследник.
Старата Лейди Грантам може да е крайно настойчива.
-Наясно съм с това. -Точно така, мадам.
Но трябва да знаят, че надеждите им няма да се оправдаят.
Де да знаех дали харесват простички или изтънчени гозби.
Едва ли искат прости ястия.
Този тип си падат по сосове, кремсупи, фрапета и всичко потопено в сметана.
"Този тип" ли? Това е кралят на Англия, единствен на света!
Не планирайте твърде много, преди да научим какво очакват.
От мен се очаква едно - храна.
А вие двечките, повече действие и по-малко философстване!
Готов ли е пудингът?
Да. Дейзи, извади суфлетата, докато си намеря очилата.
-Тази страна се нуждае от нещо ново. -Кандидатирай се за парламента.
Защо не? Лейди Астор го стори.
И една готвачка от Йоркшир няма как да не я последва.
-Човек трябва да има големи мечти. -Ти имаш ли, Анди?
-Нали не съм те обидил с нещо? -Защо го казваш?
Вече не споменаваш за сватбата.
Ще се оженим, когато сме готови за това.
Но аз съм готов.
Отнеси суфлетата, преди да са спаднали.
Мод Багшоу ще идва в Даунтън?
-Да, тя е придворна дама на кралицата. -Боже мили.
Защо това те изненадва? Коя е тя?
Братовчедка е на баща ти.
Да оставим това за после.
Не бива да създаваш неудобства.
-Как върви? -Мери държи всичко под контрол.
Едва. Има много за свършване.
Какви бяха онези, които измерваха тревната площ?
-За ложа за кралицата на парада. -Колко вълнуващо.
-Чисто прахосничество. -Започва се.
Нали монархията е за това? Да озарява живота на народа
с царственост и блясък.
Както казва Тенисън,
"Доброто сърце е по-ценно от корона, а вярата - по-силна от кралска кръв."
Дали клишетата ще ти стигнат за цялата визита?
Ако закъсам, ще потърся помощ от теб.
Благодаря, Бароу.
Щеше да ни разкажеш за лейди Багшоу. Далечна братовчедка ли ти е?
Не, баща й е мой прачичо.
Защо не съм чувала за нея?
Защото тя избра да прекъсне връзка със семейството.
-Знаеш ли причината? -Може би.
Убедена съм, че иска да лиши баща ти от полагащото му се наследство.
Тя няма деца и баща ти е най-близкият й родственик.
Аз не бих й поставял въпроса ребром.
Кроиш нещо. Виждам макиавелиански блясък в очите ти.
Макиавели често се подценява.
Имал е много качества.
Както и Калигула, но не всички са били завидни.
Какво си намислила, бабо?
В идеалния случай
искам Мод да приеме баща ти като сина, когото никога не е имала.
За да ми бъде майката, която никога не съм имал?
Сарказмът е низша форма на остроумие.
Г-н Молзли! Какво правите навън в този късен час?
-Истина ли е? -Кое, г-н Молзли?
Г-н Бейкуел бил предупреден, че ще има кралска визита.
Вече е ясно кой не може да пази тайни.
Заслужили сме такава чест!
-И вие ли? Аз съм разочарована. -Не я слушайте.
Дали ще ми позволят да облека пак ливреята?
От училището ще ви пуснат ли?
-За това със сигурност. -Да изчакаме разпорежданията.
Вие какво ще кажете, г-н Бароу?
Ще ми позволите ли да служа на краля и кралицата си?
Ами...
-Това е за нас. -Лека нощ, г-н Молзли.
-После аз ли да взема Джони? -Аз ще го взема.
Толкова е вълнуващо!
Благодаря.
Всички са изперкали. Цялата суматоха заради двама непознати.
Остави това. Измислих какво да сготвя за сватбата ти.
Стига вече с тази сватба.
Остават няколко дни,
затова говорих с милейди и тя се съгласи
временно да отменим обичайните правила.
Няма да чистим стая, ползвана от член на семейството,
но всички други ограничения отпадат.
Всички задължения ще се изпълняват стриктно.
До четвъртък искам всичко тук да блести от чистота.
Майчице.
Моля за внимание.
В 16 ч. икономът на Техни Величества г-н Уилсън
ще пристигне от замъка Рейби
-с една камериерка и един камериер. -За да ни дадат разпореждания?
Трябва ли да обслужваме и кралската прислуга?
Това беше заявено ясно.
Няма да прислужвам на някакви камериерки и камериери.
-Нека първо ги изслушаме. -Амин.
А сега на работа.
Г-н Брансън.
Какво ще обичате, сър?
Идвам при вас.
-С какво да помогна, господин... -Четуд. Майор Четуд.
А вие сте г-н Брансън, зетят на лорд Грантам?
Същият.
Според вестниците кралят и кралицата ще отседнат в имението Даунтън.
Щом е във вестника, сигурно е вярно.
Такава чест. Но като ирландец може би не мислите така?
Наясно съм, че това е комплимент за родителите на жена ми.
Разбрах, че ще има военен парад. Какво мислите за това?
В какъв смисъл?
Просто не споменахте дали подкрепяте краля и кралицата.
Подкрепям лорд Грантам.
Добре казано.
До нови срещи, г-н Брансън.
Бароу. Казаха ми, че си тук.
Гледай ти! Явно все още можем да стъкмим добро зрелище.
-Почистено ли е всичко? -В общи линии да.
Остава финалното полиране.
-Защо? -Очаквах иконома на краля.
Смятах да поискам съвета му какво да използваме на масата.
Така ли? Не можем ли сами да решим какво да сложим на масата си?
Звъни се на парадния вход.
-Вървете. -Милейди.
Г-н Уилсън! Добре дошли в имението Даунтън!
Оттук, г-н Уилсън.
Кралският иконом е страховит. Бароу е като заек пред кобра.
Да сляза ли долу?
-Те си знаят работата. -Дали?
Изостанали са ужасно.
На килима в Синята зала има петно.
Нямаме столове за парада и още не сме избрали лакеи.
Отивам за още чай, щом никой няма да донесе.
Принцеса Мери ни кани на чай утре в Харууд.
Чака ме толкова работа.
Дали младите не са се преместили там?
Чак пък младите... Той със сигурност не е.
Тя винаги ми е изглеждала доста свенлива.
Свенлива кралска особа. Това не е ли оксиморон?
-Все едно. Отиваме. -Ясно.
Ще се прибера в замъка Рейби
и ще се върна в Даунтън преди Техни Величества в четвъртък.
Но камериерът на краля г-н Елис
и гардеробиерката на кралицата г-ца Лоутън ще останат тук
-или ще отседнат в селото. -Ще им осигурим стаи.
Готвачът мосю Корбе...
Простете. Г-н Корбе е готвач?
Именно. Ще ви е благодарен да му подготвите кухните.
-Какво да поръчам? -Нищо. Той ще донесе всичко.
И ние няма да готвим?
Гответе за прислугата.
Г-н Корбе няма да има време за това.
Гледай ти! Направо нямам търпение.
Успокойте се, г-жо Патмор. Така е прието.
Г-жа Уеб и четирима лакеи ще дойдат с мосю Корбе предния ден.
А коя е г-жа Уеб?
Тя е икономката. Ще дойде с две камериерки.
-Икономката ли? -Докато Техни Величества са тук.
А камериерките?
Ще оправят леглата, ще почистват баните, такива неща.
Разбирам. Значи с моите камериерки няма да се включим в подготовката?
Тоест по време на престоя вие ще сте икономът...
Ако обичате, не съм просто иконом. Аз съм кралският паж на домакинството.
-За персонала ни не остава нищо. -Сигурен съм, че ще бъдат полезни.
Тогава как се хранят и обличат в замъка Рейби,
щом готвачът, камериерът и камериерката им са тук?
Имаме по двама.
Главният камериер и гардеробиерката ще пристигнат преди Техни Величества
заедно с адютант, придворна дама, двама инспектори и двама шофьори.
Другият готвач заминава от Рейби за Харууд,
заедно с четирима лакеи, а другите четирима ще дойдат тук.
Разбраха ли ме всички?
Не може да хокаш лейди Багшоу пред кралицата.
Само се опитвам да предотвратя престъпление.
-Кой казва, че е престъпление? -Аз.
-И си експерт в тази област? -Аз съм експерт по всичко.
Трябва да имаш някакви предположения защо не желае Робърт за наследник.
Нямам такива. Той е най-близкият й родственик.
Семейството владее Бромптън от три века.
А тя на кого иска да го даде?
На благотворително дружество ли? На някой кучешки приют?
А мислех, че си имаме достатъчно грижи.
Не е там работата.
Тогава трябва да научим какви са основанията й.
Какви основания би могла да има?
Тъкмо това възнамерявам да науча.
-Карсън. -Милейди. Моля, заповядайте.
Каква чест.
Не исках да ви безпокоя, но се нуждая от помощта ви.
-Това не е по силите на Бароу. -Милейди?
Не почиства среброто, нито оставя Андрю да го почисти.
-Какво? -Казва, че пажът на... нещо си там
-ще избере какво да използва. -Разбирам.
Истината е, че е изпаднал в нещо като транс. Ще ми помогнете ли?
Сякаш бутам канара по нанагорнище.
Ще бъда там още на сутринта. Не се тревожете.
Вие сте истинско съкровище, Карсън.
Не ме изпращайте.
Никога не си можел да й отказваш.
Ами г-н Бароу?
-Ако не му харесва, ще го преглътне. -Боя се, че ще е второто.
Вечеряме щом приключим горе, имате много време.
Благодаря.
Как се сработват двама камериери?
Аз подготвям облеклото на краля за Даунтън,
а щом пристигне г-н Милър, се заемам с багажа за Харууд.
После се прибирам в Лондон
и се готвя за завръщането им. Всичко се припокрива.
Значи г-н Милър облича краля?
Освен ако не е болен. Тогава го обличам аз.
Често ли боледува?
Не.
Ама че глупост.
Налагат, изискват, а ние не можем да пипнем нищо в собствения си дом.
Разочароващо е, не отричам.
Водата е изстинала. Всички ли са се къпали?
Откъде да знам?
Г-н Бароу, не трябва ли да говорите с милорда?
За какво?
-Не е редно да ни унижават така. -Той какво може да направи?
Винаги ли отстраняват персонала при гостуване на кралски особи?
Защо водят толкова много слуги?
Защото обикалят много места и искат всичко да е по вкуса им.
-Сякаш ние няма да се справим. -Не съм топка да ме ритат, г-н Бейтс.
Какво да кажем на Бароу? Не е сторил нищо лошо.
Не е сторил нищо, там е проблемът.
Но е крайно нечестно.
О, значи вече е решено.
Изпратих да повикат г-н Бароу, милорд.
Викали сте ме, милорд.
Г-н Карсън, какво ви води тук?
Ето какво...
Карсън ще се върне тук, докато трае кралската визита.
Моля?
Връщате се като иконом, макар това да съм аз?
Да, това е...
-Откога го планирате, милорд? -Не беше точно планирано...
Защото не разбирам своята роля тук.
Може да сте нещо като...
С ваше позволение, бих предпочел да не съм "нещо като".
Щом се налага, ще се оттегля по време на посещението
и после ще се върна, ако такова е желанието ви.
-Моля ви, недейте... -Впрочем,
котелът се е повредил и няма топла вода.
-Само това ни липсваше. -Бароу...
Не се безпокойте, водопроводчикът ще отстрани проблема.
Довечера и утре сутрин ще занесем кани с вода в стаите.
Не е чак толкова трудно, правили сме го триста години.
Благодаря, Карсън.
-Това мина добре. -Ще го уволниш ли?
Не, всъщност съм заинтригуван.
Не бях забелязал, че е толкова принципен.
Трябва да му кажа, че поръчваме само за прислугата.
Боя се, че му дадох напразни надежди.
Като говорим за вълка... Тъкмо казвах, че сигурно ще уточните поръчката.
-Наистина. -В селото говорят само за това.
Позволих си да направя списък с продуктите за любимите ви ястия.
Вече ги знам почти наизуст,
но някои неща ще трябва да се поръчат, така че да действаме.
Оценявам всичко, което правите, г-н Бейкуел.
Право да ви кажа, сърцето ми направо ще се пръсне.
Ще съм хранил самия крал от собствения си магазин.
Да беше жив баща ми, щеше така да се гордее с мен.
Сигурна съм, че и иначе би се гордял.
Но не и така. Това е апогеят на кариерата ми.
Всъщност апогеят на целия ми живот.
Всички ми завиждат.
Отбелязах продуктите, които вероятно ще вземете.
-Там е работата... -Предвидих обяд за 12 души.
Вечерята ще е по-голяма, може би за трийсет души?
Поправете ме, ако греша.
-Не грешите, г-н Бейкуел. -Ще ви уведомим, ако има промяна.
Вместо "Павлова" нека е "Шарлота", за да я подготвим отрано.
А аз ще сервирам, представете си!
Танцувах с човек, танцувал с момиче, танцувало с Уелския принц!
Вълнувам се ужасно!
-Спрете, г-н Молзли! -На себе си не съм!
Всичките ми доставчици са във възторг.
Г-жо Патмор. Не бих могъл да ви се отблагодаря,
ако ще да доживея сто години!
Чувствам се като лъжкиня.
-Трябва да се върна. -И да се унизиш пред цялото село?
При това ще съсипеш г-н Бейкуел. Да не си посмяла.
Без камериерка, паж, дори без бавачка.
Вече е 1927 г. Модерни хора сме.
Бавачката ще се погрижи за Мариголд,
а Ана ще се погрижи за вас.
-Дали ще може? -Разбира се.
Като в доброто старо време.
Баба и Изабел са тук, а следобед ще посетим принцеса Мери.
-Новата ми бална рокля пристигна ли? -Още не. Но ще дойде.
Здравей, Мери. Как си?
Откога работите за кралицата, г-це Лоутън?
-От шест години. -Интересно.
-Сигурно умеете да боравите с иглата. -Не съм имала оплаквания.
Обучавах се при мадам Люсил.
Нейно Величество искаше професионална шивачка.
-И намериха вас? -Намери ме репутацията ми.
Наближава три часът, трябва да се приготвим.
-Принцесата ще присъства ли на парада? -И двамата ще дойдат.
Принцеса Мери винаги изглежда тъжна.
Тя е кралска особа. Те не се ухилват като чеширски котараци.
-Но не е нужно да изглежда тъжна. -На мен ми изглежда царствена.
Това обяснява всичко.
Такава утеха е да ви видя тук, Карсън.
Какво ви накара отново да грабнете меча?
Почувствах, че трябва да съм там, където съм най-нужен.
Какви мъдри думи за всички нас.
Нейно Величество е в Жълтата зала.
Маркизата на Хексам,
графинята на Грантам и лейди Мери Толбът.
Ваше Височество.
Заповядайте, седнете, лейди Грантам.
Вероятно сте в смут заради визитата на родителите ми. Съчувствам ви.
Не е нужно да ви обясняваме.
Само не пребоядисвайте. Не понасят миризмата на боя.
Дано не е вече късно.
-Сега тук ли живеете? -Не, още сме в Голдсброу.
Но лорд Харууд не е добре и дойдохме на посещение и за бала.
Здравейте!
Здравей, миличък!
-Добре ли си прекарвате днес? -Ходихме на разходка.
-Да? -Днес имате късмет.
Аз съм новият водопроводчик. Тони Селик.
Да, вярно. Сега ще ви покажа котела.
-Накъде? -Водя г-н Селик в котелното.
-Остави на мен. -Само кажи на г-жа Патмор къде съм.
-Доведете и момчетата в четвъртък. -Чудесно.
Защо децата са тук?
-Тъкмо се върнахме и... -Не може да влизат тук преди 18 ч.
Зная, милорд, но те...
Заведете ги горе. И не ги водете тук довечера.
-Да, милорд. -Но те само...
Благодаря.
Нали помните лейди Грантам и дъщерите й?
Лейди Грантам.
Поканиха и момчетата на парада.
Не, ще причинят хаос.
Надявах се двамата да останете у нас за вечеря.
Опасявам се, че не.
Е, ще ви оставям.
Оставям ви да си вършите работата.
Пожелайте ми успех.
Едва ли се нуждаете от насърчения, г-н Селик.
Не знаете от какво се нуждая.
И не възнамерявам да науча.
-Трябва ли пак да окосим? -Ще бъде направено утре.
Г-н Брансън.
Готвите се за Техни Величества?
Точно така.
Това е лорд Хексам. Представям ви майор Четуд.
-За парада ли сте тук? -Да, отседнах в гостилницата.
-Милорд. -Извинете ме.
Да не сте тук да ме наглеждате?
Надявах се да сте моят гид за церемонията.
-Желаете ли да пийнем по нещо? -Идвам след минута.
Много добре.
Кой е този?
Не знам със сигурност. Може да е военен или пък цивилен.
Ще пийна с него и ще се опитам да го успокоя.
Какво иска?
Може би да се увери, че съм вълк, който е променил нрава си.
Готово ли е всичко, милейди?
Не, и сърцето ми ще изхвръкне.
Да си виждала сребърната кутия, която стоеше в гостната?
Баба ми държеше в нея карти за игра.
Знам я. Изчезнала ли е?
Да. А също и херувимчето над камината.
Сигурно са ги прибрали, за да ги почистят.
-Тъкмо идвах при вас, милейди. -Спокойно, няма нужда.
-Ако това е всичко, милейди. -Така мисля.
Ще вземеш ли каната и легена, или са твърде тежки?
Ще се справя.
Какво става с котела?
Скоро ще бъде поправен.
Видях Бърти с Том.
Нали не мислиш, че Том би създал неприятности?
Защо питаш?
Бърти каза, че някакъв военен го държал под око.
Том просто обича да скандализира.
Никога не би проявил нелоялност към семейството.
-Да слизаме ли вече? -Хайде.
Казвам й: "Слушай, госпожичке, това нещо има нужда да се врътне."
Г-н Селик, накарахте Дейзи да се изчерви.
Не се изчервявам толкова лесно. Пийте.
-Заслужи си го. Стана късно. -Трябва да си свърша работата.
Щом искам собствен занаят, не мога да се боя от работа.
Тези кани ще ме съсипят. Как сме се справяли преди?
-Хората са били по-корави. -Очаквали са по-малко от живота.
-Аз очаквам много от живота. -Аз също и смятам да го получа.
-Още ли сте тук? -Г-н Селик се труди за нас от часове.
Значи е време да си върви. Готово ли е соленото ястие?
Ето, вземи.
Прав е. Новата помпа ще пристигне към девет. Ще бъда тук.
-Ние също. -До тогава.
Беше мама. В Лондон е. Отседнала е у Розамунд.
Невъзможно. Беше тук на обяд. Не спомена нищо.
Отишла е следобед.
Утре се връща и я поканих на чай.
Трябва да я увещаеш да остави Мод Багшоу на мира.
Не мисля, че дори тя би посмяла да се заяжда пред краля.
Да можеше той да дойде по-рано.
-Вълнуваш ли се? -Да, малко. А ти?
-Няма ли да е просташко да го призная? -Не и пред американка.
-Започва се, г-н Карсън. -Оставете това на мен.
Аз съм мосю Корбе, а това е г-жа Уеб, икономката.
Тази пътека ще ви отведе до кухненския двор.
Казах, че аз съм мосю Корбе, готвач на Техни Величества!
Браво, Чарли. Както е почнало, така ще продължи.
Оттук, господа.
-Г-це Лоутън? -Само разглеждах.
-Красива къща. -Виждали сте много по-хубави.
За това дойдох. Но не бива да оставаме тук.
Гответе се за битка с варварите.
-Ти! Къде да сложа това? -Не ме предизвиквайте.
Освободихме ви място отзад и в онзи долап.
-Много шум за нищо! -Къде са продуктите от г-н Бейкуел?
Ела с мен.
Как успя?
Градинарят помогна да ги внесем и никой не видя.
Може да ги продадем, за да платим на г-н Бейкуел.
Спокойно, след визитата ще се изядат малко по малко.
Казах, режете на ивици!
Готово, г-жо Патмор. Новата помпа е монтирана.
Браво на героя!
Трябва да говорите с г-жа Хюз. Или с г-н Карсън, не с тях.
Няма нищо, ние ще ги уведомим. Благодарим ви.
Не се нуждая от помощта ви.
Искам да знам къде ще спят Техни Величества, за да подготвим стаите.
Тогава ще ви покажа. Без моята помощ няма да ги намерите.
-Винаги ли е така? -Кралска визита е като лебед в езеро.
Изящество и достолепие отгоре и трескаво ритане отдолу.
-Да можех аз да се махна за малко. -Утре имам свободна вечер.
Казах на мама, че ще се отбия. Защо не дойдеш с мен в Йорк?
-Отидете. Не сте на работа. -Значи се разбрахме.
После ще ти се обадя. Може да вземем кола.
-Г-жо Уеб, аз съм икономката. -Не и докато кралят е тук.
Но той още не е тук, нали така?
Все едно живеем във фабрика.
Напомня ми за войната, когато тук имаше лазарет.
Харесваше ми, макар че изпитвам вина от това. Къде е Том?
-Татко е в селото. -Пак ли? На какво си играе?
Видях го, като идвах насам, изглеждаше много сериозен.
-Дано не прави бомба. -На шега се казват много истини.
-Май го следят от тайните служби. -Глупости.
-Мамо, как беше в Лондон? -О, чудесно.
-За какво ходи там? -По разни дела.
-Но ти не обичаш Лондон. -Кой ти каза?
-Кога ме искате утре? -Най-късно в дванайсет.
Пристигат в 12:30 ч.
Мамо, обещай да не нападаш Мод Багшоу.
Не мога да я пренебрегна, тя ми е братовчедка.
Именно. Поздрави я и я остави на мира.
Ще си помисля.
Дори да е оставила всичко на чужд човек, какво можем да сторим?
Ще оспорим завещанието.
-На какво основание? -Принуда.
Как бихме могли да го докажем?
-Ще намерим благосклонен съдия. -Тоест корумпиран?
Което от двете свърши работа.
-Ще останеш ли за обяд, мамо? -Не съм облечена подобаващо.
Достатъчно е да си свалиш шапката.
Казваш го, сякаш е лесно да се направи.
Къде е сребърният нож за хартия с емблемата на полка ми?
Явно тази вечер няма да помогнат. И пръст няма да мръднат.
Но пък нали моята храна е достойна само за прислугата.
Твоят герой поне оправи проблема с водата.
Не е моят герой.
-Защо го нарекохте така? -Пошегувах се.
-И кое му е смешното? -Остави, Анди.
-Това е някаква дупка. -Не ме гледайте, при мен е по-зле.
-Моля ви, господа. Ще се уверите... -Махни се от пътя ми!
Ще си взема вана и после ще реша.
Може да си потърся хотел.
-Къде да ядем отделно от персонала? -Защо не в тяхната трапезария?
Никога не се храним с прислугата.
Водата е студена! Какво става? Това е прекалено!
Не можем да останем тук без топла вода.
Котелът беше поправен и имаше топла вода.
Е, сега е студена!
Вие защо сте тук, г-н Карсън?
Да овладеете нещата, ако се проваля?
-Ако обичате, г-н Бароу. -Не аз, а вие отговаряте за това.
Прощавайте, сър.
Какво ще обичате?
След като седите на моето бюро, би следвало аз да попитам.
Не искам нищо от вас.
Имайте предвид, че дълги години съм ръководил Даунтън.
Вие сте пенсиониран слуга в дребен провинциален дом
и служите на невзрачно семейство. Историята ви не ме вълнува.
А сега ме извинете.
Какво бихте желали да направя?
Намерете си някоя хубава книга, която да четете до заминаването ни.
Г-н Карсън, елате да видите нещо.
-Сериозно е повреден. -Ще го поправите ли навреме?
Да, но е добре да знаят, че някой саботира кралската визита.
-Пристигна ли роклята? -Още не.
-Какво ще облека? -Какво има, Карсън?
Доставено е голямо количество сгъваеми столове.
-Ана каза да ви уведомя. -Правилно.
За парада са. Утре няма време и трябва да ги подредим днес.
Селяните ще започнат да пристигат след 9 ч.
-Съдбата май не е на наша страна. -Бедната Мери.
-Дали не я натоварихме твърде много? -Прав си. Ела да й помогнем.
-Не можете да излезете в това време. -Можем, разбира се.
Лека нощ, мамо. Моли се за нас и за хубаво време.
Ще Му спомена.
А "бедната Мери" може да забие колче със зъби.
От кого ли го е наследила?
Винаги ме изненадваш, когато ме хвалиш.
Изненадана съм да го чуя.
-Сякаш и без буря не е достатъчно зле. -Ще се справим.
Г-н Молзли ще ни помогне, а Анди отиде за камиона.
Г-н Бейтс не може да помогне, а г-н Бароу е изчезнал.
Лорд Хексам пък излезе да търси г-н Брансън.
Ще трябва да се справим без тях.
-Нали няма да излезете навън? -Иначе как ще знаят какво да правят?
-Ще донеса палтата ни. -Не е нужно да идваш.
Разбира се, че е нужно. Само ще предупредя г-н Бейтс.
Ти си добра приятелка, Ана.
Надявам се да е взаимно, милейди.
Този трябва да е последният.
-Подайте ми го. Подайте въжето. -Ето.
-Притегнете добре. -Готови сме!
Татко, Дики, колко мило.
Но сигурни ли сте? Ще подгизнете до кости.
Какво толкова, ние сме ловци.
Не е нужно да идваш, мила. Ние ще се справим.
Разбира се, че ще дойда!
-Хайде. -По-ведро, Молзли.
Гостите ще наблюдават
от двете страни на ложата. Отпред ще има места за семейството.
-Ще се видим направо там. -Предполагам.
Ще се видим на главната улица. Не водете никого, елате сам.
Толкова е нелепо. Само много шум за нищо.
Какво? Мислех, че сте тук да следите да не направя някоя глупост.
-Как по-точно? -Не знам.
Като хвърлям яйца, развявам знаме или крещя.
-Ще го сторите ли? -Не.
Но започвам да се питам същото за вас.
Аз не хвърлям яйца.
-Още по едно? -Да.
Ще донесем стола за кралицата утре, щом дъждът спре.
Лично ще го донеса, милорд.
-Ами за краля? -Той ще е на кон.
-А ако още вали? -Бог ще спре дъжда.
Това Том ли е? Цяла вечер ли е бил в кръчмата?
Денят настъпи и времето доказва, че Бог е монархист.
Кой би се усъмнил, милейди?
Ето ги, идват.
-Г-н Молзли? -Добре съм, само да си поема дъх.
Ваши Величества, добре дошли в имението Даунтън!
Щастливи сме да бъдем тук, лейди Грантам. Грантам.
Помните майката на лорд Грантам.
Здравейте, лейди Грантам.
Да ви помогна ли?
Все някой трябва да го стори, сър, или може повече да не стана.
Благодаря ви.
Дъщеря ми лейди Мери Толбът.
Маркиз и маркиза Хексам. Г-н Том Брансън.
Лорд и лейди Мъртън.
-Много мило от ваша страна. -Няма защо, това е голяма чест.
Сигурно вече знаете, че принцеса Мери и лорд Ласелс
ще дойдат за обяд и за парада.
-И двамата ли ще дойдат? -Доколкото ми е известно.
Какво облекчение. Забравете, че съм го казала.
Кое, мадам?
-Братовчедке Мод. -Вайълет.
-Ще се целуваме ли? -Радвам се, че го искаш.
В последното си писмо остави друго впечатление.
Не бях на себе си, когато го писах.
-Да помогна ли с нещо? -Благодаря.
Всички избързаха напред и не знам дали това е пътят.
Елате с мен.
Каква е ролята ви в този цирк?
Камериерка съм на лейди Багшоу.
Значи през тази врата.
Питайте за г-жа Хюз. Тя ще се погрижи за вас.
Благодаря.
Вкусихте ли водата? Става само за къпане.
Пристигна за лейди Идит.
Сега съм лейди Хексам.
Благодаря, Албърт. Най-сетне.
Искам мляко, жълтъци, зехтин и шушулка ванилия веднага!
-Иска някой да му издърпа ушите! -Внимавайте, г-жо Патмор.
-Кой ще поеме тук? Г-н Молзли? -Не се месете, ние ще се погрижим.
Не мисля, че се "меся" в собствения си дом!
Вземи подноса, Андрю.
Но това не е вашият дом. Затова седнете, ако обичате!
Един момент! Оставете подносите!
-Вървете след тях! -Протестирам.
-Моят персонал... -Дръжте ги долу, г-н Карсън.
Това се отнася и за вас.
Не ми се пречкайте. Видяхте Техни Величества и това ви стига.
Извинете! Почакайте!
Какво...
-На север изглежда по-спокойно. -След стачката ли, сър?
Да, ако спокойствието означава примирение.
Не зная какво вещае бъдещето.
Ами вие, лейди Грантам? Стачката отрази ли ви се?
Камериерката ми беше доста груба, докато траеше стачката, сър.
Но тя все пак е комунистка.
Би следвало да се очаква от нея.
Нямаше ли и принцесата да идва?
Телефонираха, че лорд Ласелс е възпрепятстван.
Но възнамеряват да дойдат за парада.
Предполагам, че спалните на прислугата са приятни.
Защо, безпокоите се за камериерката си ли?
Колко сте съобразителен.
Луси ми е по-скоро компаньонка. Не бих искала да среща несгоди.
Разбира се.
-Налага се да тръгвам. -Не бива да злепоставяш мама.
Изчакай, докато всички станат.
-Лорд Хексам, как е Нортъмбърланд? -Красив както винаги, сър.
Дали би могъл да се лиши от вас?
Това беше унизително.
Бихме могли да излезем на разходка.
Не бива да оспорваме начина, по който се провежда визитата.
-Не съм убеден. -Да се срещнем тук след парада?
Ана, г-н Бейтс, не бива да има никакви своеволия. Разбрахте ли ме?
Ще се срещнем в избата. Уведомете останалите.
Отивам при г-н Бейкуел. Някакви поръчки?
-Ами да тръгваме тогава. -Разбира се, сър.
-Мадам. -Нямам търпение.
Обядът беше хубав.
Не чух какво каза кралят преди малко.
Планира обиколка за принца на Уелс през март.
Ще обхване африканските колонии и ще приключи в Кейптаун.
И иска да заминеш?
Намира влиянието ми за стабилизиращо.
Колко време ще отсъстваш?
Около три месеца. Какъв невероятен късмет, нали?
Том! Какво правиш тук?
Щях да те питам същото.
Върви, или ще съсипеш всичко.
-Не правиш ли това? -Не знаеш какво правя.
-Кой е това? -Снаха ми лейди Мери Толбът.
Казах ви да дойдете сам.
Остави това на мен.
-Том! -Вземете револвера!
Ето го!
Държиш ли го?
Спокойно! Няма да се измъкнеш.
Добре ли сте, сър? Милейди?
Как така сте тук? До снощи не го подозирах.
Изоставили сте мечтата за свободен остров.
Нима не е свободен?
Не и с проклетата корона, увесена на шията му!
Отведете го.
-Значи всички решихте, че съм убиец. -Аз не. Бяха другите.
Моля да ни последвате до участъка.
Защо не ни каза?
Мислех, че е дошъл да ме следи. Не исках да ви въвличам.
Мислех, че ще го успокоя, като отговоря на въпросите му на по питие.
Но снощи в кръчмата осъзнах, че ме използва, за да доближи краля.
Почетен поздрав! Саби горе!
Прощавайте.
Извинете.
-Мислехме, че ще го изпуснете. -Идвам тъкмо навреме.
-Не знам защо изобщо дойдох. -Тихо!
Ваше Величество, йоркширските хусари са строени в очакване на прегледа ви.
Къде е той?
Не се чувства добре.
Вчера не беше ли на лов?
-Какво очакваш да ти кажа? -Нищо.
-Позволи ми да го напусна. -Няма да го обсъждаме сега.
-Това камериерката ви ли е? -Точно така. Луси.
-Не я ли наричаш по фамилия? -С мен е толкова отдавна.
Колко странно, приличаше досущ на англичанин.
Такъв е бил - стълб на статуквото.
Докато идеята за независимост на Ирландия не го променила.
Избрал мен заради симпатиите ми
към Ирландия и републиката.
-Не са ли такива? -Не и на всяка цена.
Днес съм човек на закона и реда. Виждаш ли какво направихте с мен?
Вестниците сигурно ще гръмнат. Бедният татко.
О, не, няма да се чуе и думичка за това.
Нима ще потулят всичко? Не вярвам в конспиративни теории.
-Значи пишете? -Г-це Смит.
-Г-жа Хюз настани ли ви? -Да.
Хареса ли ви парадът?
-В имението ли работите? -Не точно.
Продавам автомобили и помагам в управлението на имотите.
Лорд Грантам е мой тъст.
-Моля за извинение, сър. -Не, моля ви. Нека поясня.
Започнах тук като шофьор.
Значи сте съпругът на лейди Сибил.
Същият.
С лейди Багшоу четохме за случая. Смъртта й много ни натъжи.
-Колко време мина оттогава? -Близо седем години. Господи.
-Простете. Сигурно още боли. -Не по този начин.
Вече не боли така, но още си е там.
-Може ли да ви попитам нещо? -Разбира се.
Трудно ли беше да се издигнете така и да станете част от семейството?
Беше много трудно. Между стария ми свят и новия,
понякога сам не знаех кой съм.
Но сега знаете?
Мисля, че да.
Научих се да го приемам. Защо?
Просто любопитство.
-Побързайте. -Ще ми кажете ли какво става? Ана?
Какво правим тук?
-Влизайте, тук няма да ни чуят. -Това е крайно нередно.
Защо ни събрахте тук?
Ще ви кажа. С г-н Бейтс
искаме да защитим честта на Даунтън.
Да, но как?
Желаете ли да се повтори отношението към вас на обяд?
-Не, пусто да опустее! -Андрю, тук има дами.
-Смятаме, че трябва да отвърнем. -Това изобщо не ми харесва.
Ана, кажи им.
Ще ви разчистим пътя, за да сготвите и поднесете вечеря
за краля и кралицата в имението Даунтън.
-Както е редно да бъде. -Божке, това революция ли е?
-Да донеса ли вилите? -Говорим сериозно, г-н Молзли.
Но знаете ли какво е подготвил за вечеря г-н Корбе?
-Все едно, имаме си провизии. -А г-н Корбе оставете на мен.
Какво искате от нас?
Не закачайте кралската прислуга, с тях нямаме дрязги.
Но трябва да се отървем от кралския иконом.
Кралският паж на домакинството, ако обичате, г-н Бейтс.
Лакеите трябва да бъдат отстранени, докато приключите със сервирането.
Това е измяна!
-Какво да направим с тях? -Може да ги заключим на тавана.
Още една такава приказка и ще свършим на кораб за Австралия.
Харесва ли ви да ви подритват и натирват тук долу, г-н Уилсън?
Няма да взема участие в това.
Ако Негово Величество разбере и това не му хареса?
Нима смятате, че съм неспособна да сготвя прилична вечеря?
-Не, разбира се, но... -Аз ще се погрижа за лакеите.
-Какво ще правите? -Ще видите.
Значи с г-н Молзли все пак сме отново на работа?
Също и Албърт.
Знаете къде държим ливреите.
Нима ще наливам вино за сладките устни на кралицата?
Внимавайте да не се озовете и вие на тавана.
Защо ли си правите труда?
Ами г-жа Уеб, която настоява, че тя е икономката?
Не я мислете, мога да се справя с нея.
Не знам как ще се справите с г-н Корбе.
Тъкмо се качвах горе да полегна.
Ще подготвите ли всичко, докато се върна?
И кога ще бъде това, о, всемогъщи?
Събудете ме след половин час, ако вече не съм в кухнята.
Доверете ни се.
Разкажи ни за камериерката си.
Луси е дъщеря на Джак Смит, адютанта на Дейвид.
Загина като съпруга ми в Бурските войни.
И вие се грижихте за детето му?
Луси нямаше майка. Осигурих й дом.
Колко великодушно.
Щедростта ми беше възнаградена щедро, уверявам ви.
Радвам се.
Не звучиш твърде радостно.
Божичко.
Мислех, че всички са в гостната.
Боя се, че я избягвам. Може би трябва да се върна вътре.
-Да ви изпратя ли някого? -Не, благодаря.
Вие сте вдовецът на най-малката дъщеря, нали?
-Чувала съм за вас, господин... -Брансън. Том Брансън.
А вие коя сте?
Би следвало да знам, но не ме бива в тези неща.
Е, няма как човек да познава всички.
Хареса ли ви парадът?
Боя се, че го изпуснах. Разсеяха ме.
-Колко жалко. -Честно казано, не съм роялист.
-Но май не трябваше да го изричам. -Не и пред непозната.
Странно, сем. Кроули биха умрели за короната, ако се наложи.
Човек може да обича и хора, с които не е съгласен.
И вие ги обичате?
Те са почтени хора.
Дори с почтен човек понякога се живее трудно.
Съвсем вярно.
Понякога са лекомислени сноби и не разбират грам от политика.
Но се научих да съм щастлив с всичко това.
Все пак това е семейството на дъщеря ми.
Тук ли живее тя?
Веднъж за малко да я отведа.
Но мястото й е тук.
Толкова дълго съм живял,
без да принадлежа никъде. Това е важно за мен.
Накрая всичко опира до това, да откроим кое е важното, нали така?
Дадохте ми материал за размисъл, г-н Брансън.
-Дано да е нещо хубаво. -Възможно е.
Но сега трябва да влезем вътре.
Трябва да се преоблечем, а ти заминаваш сутринта.
Дали ще можем да поговорим после? Ще се усамотим някъде.
-Може и Робърт да се присъедини. -Няма да се подлагам на разпити.
Моля ви, не пропускайте възможността да се разберете.
Добре тогава. А сега ще вървя.
-Това помогна, благодаря ти. -Казах ти, че искам да помогна.
Благодарение на теб, я притиснахме в ъгъла.
Г-н Уилсън.
-Търсят ви по телефона. -Мен ли?
Сър Хари, те няма да пристигнат в Лондон преди девет.
Все едно. Балът в Кларънс Хаус започва в десет.
Какъв бал в Кларънс Хаус?
У херцог Конаутски. Какви са тези игрички, Уилсън?
Не оспорвам волята
на херцог Конаутски, но как да се справя тук?
-В Даунтън нямат ли си лакеи? -Имат, но Негово Величество...
Негово Величество не дава пет пари! Изпълнявайте!
Разбира се, сър Хари. Незабавно.
Наред ли е всичко, г-н Уилсън?
Трябва да говоря с лакеите си,
с вашите лакеи и помощника. Кога е следващият влак за Лондон?
Дано не сте получили лоши новини.
Не точно лоши.
Но необичайни.
Твърде необичайни.
Ако разберат, ще ме изритат от полка.
Беше наистина убедителен.
Много ме бива да имитирам сър Хари Барнстън.
Ами ако Уилсън му звънне?
-Никой не спори със сър Хари. -И все пак?
Тогава ще разберат, че е номер. Но не могат да стигнат до мен.
Да отидем ли в Йорк?
Ще е жалко да изпусна веселбата.
Къде да те чакам, докато си с родителите си?
Ще ти намерим някоя кръчма.
Успя ли да говориш с някого?
Свързах се с асистентката на мадам Сиймор.
Объркали са роклите.
Моделът е подобен, но размерът е друг.
-А къде е моята рокля? -Пътува за Ню Йорк.
Така значи. Хубава работа.
-Днес всичко върви наопаки. -Милейди?
Няма значение.
Какво е положението долу?
Малко по-добре, милейди.
-Трябва да се връщам. -Разбира се.
Само още нещо. Рисуваната чаша, която стоеше до леглото ми.
Да не се е счупила, докато ме нямаше?
Оставете това на мен, милейди. А също и роклята.
Ще може ли да направим проба по-късно вечерта?
Не разбирам. С кого?
Хрумна ми нещо.
Не мисля. Не и ако си знае интереса.
-Простете, че ви прекъсвам. -Сигурно не си ме намерила лесно.
Не точно. Живях тук 40 години.
-Това трябва да е камериерката ти. -Да, това е Луси Смит.
-Добър вечер, Смит. -Добър вечер, милейди.
-Да изляза ли? -Не и заради мен.
Радвам се да се запознаем. Слушала съм много за вас.
Искаш ли нещо?
Само да се уверя,
че всичко е наред. И да потвърдя за разговора ни по-късно.
Сега имам свой живот, Вайълет. Не съм както някога.
Вече нямам баща и съпруг и не виждам причина да не правя, каквото поискам.
Но това не значи, че няма причина,
а че просто не можеш да я видиш.
Лейди Мъртън е права. Трябва да се разберем веднъж завинаги.
Но сега трябва да вървя при Нейно Величество.
Няма да говорите, нито да мислите, само ще изпълнявате указанията ми.
Техни Величества не бива да узнават, че са обслужвани от други.
-Не искам дори да забележат. -Ще се постараем, г-н Уилсън.
Не искам да се стараете, а да надскочите себе си.
Всичко под контрол ли е, г-н Уилсън?
Научих, че другите са хванали влака.
И разполагаме само с това.
Не позори ливреята, Албърт.
Разбира се, г-н Карсън.
Къде е мосю Корбе? Дойдох при него.
Излезе и си рекох, по-добре да се захващам с вечерята. Права ли бях?
Не сте били права. Това е абсолютна грешка!
Съжалявам.
Не знам как стана.
Ще трябва да се преоблека.
Ще се разправяме, щом се върна.
Анди.
Щом не искаш, няма.
Вече си приел да заминеш.
Защото е изключителен шанс.
-Не очаквах ти да си против. -Не съм. Не и в този смисъл.
Тогава в какъв смисъл?
Още нямаше да ти казвам. Нямаше да казвам на никого.
Може да съм бременна.
Скъпа.
Това е прекрасно.
Фантастично! Сърцето ми ще се пръсне.
Точно това не исках да става, защото може всичко да се случи.
Но ако не се случи...
Тогава ще родя точно когато заминаваш на тримесечна обиколка.
Защо не ми каза още когато го споменах?
-Вече беше приел. -Тайните само усложняват всичко.
Точно така, нека вината да е моя.
Ще съобщя на краля, че не мога да замина.
А той ще го приеме, нали?
Здравейте. Г-ца Смит, нали така? Преди малко стана дума за вас.
Том. Какъв късмет.
Нали познаваш г-ца Смит?
Да вървим, Мери.
Добре ли сте? Случило ли се е нещо?
Старата лейди Грантам дойде, докато се приготвяхме.
Предстои сериозна битка. Заради мен.
Смята, че лейди Багшоу ще ме облагодетелства, и не одобрява.
Какво я засяга това?
Лейди Багшоу си има основания и това ми стига.
Надолу ли си, Том?
Приятна вечер.
Ето ви, г-це Лоутън. В заслужена почивка, предполагам.
Когато г-ца Аплин пристигне, за мен почти не остава работа.
-Трябва да се готвим за бала утре. -Точно за това исках да говоря с вас.
По-късно вечерта ще отида да помогна на лейди Хексам
и искам да дойдете с мен, за да преправите роклята й,
-която трябва да е готова до сутринта. -Че защо да го правя?
Кутията и херувимчето от гостната, ножът за хартия от библиотеката,
рисуваната чаша на лейди Хексам.
Не съм взимала чашата.
Значи е била счупена, както предположи тя.
Но сте взели нещо от стаята й. Какво беше?
Кутийката за изкуствени бенки от тоалетката.
Върнете ми ги, моля.
Не мога да шия цяла нощ. Кога ще спя?
Ще спите утре в Харууд. И не си мислете, че няма да ви издам.
"Кралската шивачка крадла".
Вестниците от тук до Перу ще гръмнат.
Маркиз и маркиза Гранби.
Сър Уилям и лейди Ингълби.
-Къде са кралските лакеи? -Наложи се да се върнат в Лондон.
Всичките ли? Ама че лош късмет.
За някои да, милейди.
Граф и графиня Скарбъро.
За бога!
Помощ!
Някой да ми помогне!
След малко отивам в "Търтън". Знаете ли го?
Аз съм Крис Уебстър.
Чакам някого.
От доста време. Може да си е намерил
по-интересно занимание.
И?
Защо не дойдете с мен?
Знаете, че го искате.
Ако обичате.
Казвам се Бароу. Ако някой ме търси, кажете, че съм тръгнал.
За къде да съобщя?
-Няма значение. -"Търтън".
Не разбирам къде се дяна г-н Уилсън.
Не го мисли. Но не можеш да оставиш Негово Величество без обслужване.
-Нима аз трябва да го обслужвам? -Облечен си подходящо.
-Да, но... -Г-н Карсън, това е твоята съдба.
И двамата го знаем,
така че приеми го гордо и влез в онази зала
с високо вдигната глава.
Ще се справите, г-н Карсън.
Моля ви, кажете ми какво става!
Г-н Корбе и г-н Уилсън изчезнаха, а лакеите ви пътуват за Лондон.
-Все още аз ръководя тук. -Не, г-жо Уеб, това са моите хора.
Моля, върнете се в залата за прислугата и поседнете.
Или предпочитате да провалите вечерта?
Казахте ли й го!
-Г-жа Патмор забрави да прати соса. -Яйцето е тук.
-Много мило, но не е ваша работа. -Всички трябва да се постараем
за славата на Даунтън.
-Готови ли сте, момчета? -И още как!
-Ами вие, г-н Молзли? -Знам, че ще си забравя репликите.
-Вие нямате реплики! -Ваш ред е.
Г-н Молзли, не забравяйте да дишате.
Да дишам, да.
Господа.
Радвам се, че сте тук, г-н Карсън.
Аз съм там, където моят крал се нуждае от мен.
-Добър вечер. -Влизайте.
Май имаме ново попълнение. Здрасти!
Какъв очарователен младеж.
Не мога да повярвам. Не бях виждал подобно нещо.
-За всичко си има пръв път. -Да, но...
Хайде, танцувай с мен.
Иска ми се да им кажа колко благодарни трябва да ти бъдат.
Ти беше не по-малко храбра.
Мери, разговаряш не с когото трябва.
Не слушай баба. Готви се да пече на шиш братовчедката Мод.
Подозирам, че ще я разпитва за камериерката й.
За лейди Багшоу тя е нещо повече от камериерка.
Сигурна съм, че е така. Точно от това се бои баба.
Също така бих признал, че тя ми харесва.
Хубаво. Не им позволявай да те разколебаят.
Том, изглеждаш доволен от себе си.
Тъкмо се изказваше ласкаво за камериерката на лейди Багшоу.
Как се е домогнала до запознанство с теб?
Не се е домогвала до нищо. Срещнахме се случайно.
Мъжете са толкова наивни.
Това е добре. Мислех, че е планирано нещо друго, но това е чудесно.
Браво на стария Корбе.
Не беше мосю Корбе, Ваше Величество. Заслугата е на г-жа Патмор.
Тази вечер ви обслужва персоналът на имението Даунтън.
Моля за извинение, Ваше Величество.
Достатъчно, Молзли.
Предайте нашите комплименти на г-жа Патмор и целия персонал.
Молзли.
Нейно Величество се обръща към вас.
С удоволствие, Ваше Величество.
Много мило от ваша страна, мадам.
Сигурно се вълнува, че са поели задълженията на нашия персонал.
-Какво ли се е случило? -Това не оправдава поведението му.
Уверявам ви, лейди Грантам,
свикнали сме хората да се държат странно в наше присъствие.
Фантетата са тук! Полиция!
Разпръснете се и блокирайте всички изходи!
Господа, вечерта ви приключи. Спрете веднага музиката!
Всички идвате с нас в участъка!
Само се забавляваме,
-не създаваме проблеми. -Това ще реши съдията.
-Съдия ли? -Мислехте,
че само ще ви плеснем през ръцете?
-Досега не бях идвал. -Но си тук.
Вземете си нещата и тръгвайте с нас, извратеняци такива.
-Излизайте! -По-живо!
-Заповядай, скъпа. -Благодаря.
Да изчакаме.
Запознах се с камериерката. Върти Мод на малкия си пръст.
Трябва да узнаем защо.
-Ще го очаквам, господа. -Благодаря, Ваше Величество.
-Какво има, Хексам? -Ваше Величество...
Току-що научих, че лейди Хексам очаква първото ни дете.
-Това е прекрасна новина. -Засега няма да го оповестяваме,
-но реших, че ще проявите интерес. -Така е. Поздравления!
Там е работата, че очакваме да се роди
по времето, когато заминаваме с принца.
Чудесно! Моля ви, обърнете му внимание върху това.
Помогнете на принца да проумее какво е истинският семеен живот.
Бихте могли да му бъдете такъв чудесен пример.
Много добре, да говорим по същество.
Робърт е най-близкият ми роднина по линия на баща ми.
-Така е. -Но той няма да е мой наследник.
Ето това е.
Тогава ще ни кажете ли кой ще ви наследи?
Луси Смит, камериерката ми.
Какво? Да не си полудяла?
Не. Знам какво правя.
Напротив, не си с всичкия си, мястото ти е в лудницата.
Колко типично. Само намек за съпротива и съсичаш със сабя.
Г-ца Смит има късмет, че не притежавам сабя.
Значи това е лично ваше решение?
Луси се грижи за мен от години. Искам да й се отблагодаря.
Със семейната къща? Със семейното имение?
Мястото ти е в усмирителна риза.
Да третираш камериерката си като роднина,
означава да изтръгнеш от корен английските порядки.
-Какви ги дрънкаш? -Моля те, не е нужно да се карате.
Аз не се карам, а обяснявам.
Вайълет, приеми го. И без друго ще те надживея.
А сега трябва да се погрижа за Нейно Величество.
-Едно на нула за лейди Багшоу. -Не и докато аз съм съдията.
Пийнахме и г-н Бароу реши да се пошегуваме с обратните.
-Беше вътре само пет минути. -Танцувайки танго с друг мъж.
Стига, сержант, беше на шега.
-От която ми се обръща стомахът. -Радвам се да го чуя.
Бих предпочел смъртта пред това да съм като тях.
Какво да кажа на графа?
-Какъв граф? -Граф Грантам.
Г-н Бароу е икономът му.
Разбира се, ще се поинтересувате кой съм аз.
-Ти ли ме измъкна? -Не.
Добрата фея се спусна по лунен лъч.
Как разбра къде съм?
Съдържателят ми каза. Изчаках отвън и ви последвах.
После показах визитката си на сержанта и това уреди нещата.
"Кралски двор"? Сигурно му е харесало.
Боя се, че постъпих глупаво.
Просто бъдете по-благоразумен в бъдеще, г-н Бароу.
Бихте ли я свалили, без да размествате карфиците?
Наистина ли ще успеете да я довършите?
-Не виждам как. -Ще я довърши. Нали така?
-Ще се постарая. -Сигурна съм, че ще успеете.
Впрочем, мисля, че знам какво се е случило с херувимчето от гостната.
Така ли? Нямаше ли го?
-Сутринта роклята ви ще е готова. -Благодаря.
-Не знам как успя да я убедиш. -Тя е свястна, щом я опознае човек.
-Нещо друго? -Само това, че си гений.
Лека нощ.
Боя се, че не постигнах нищо.
Добре, щом кралят смята, че мъжът няма роля в раждането на децата.
Така е, но очаквах, че би разбрал, ако друг мъж иска да си е вкъщи.
Не можеш ли да му откажеш?
Скъпа, аз съм висш благородник. Според теб какво значи това?
Какво съм се заклел?
Лейди Багшоу, може ли само две думи, преди да повикате камериерката си?
Луси знае ли, че вие сте нейната майка?
Знае.
Смяташе ме за своя кръстница, но на 18-ия й рожден ден й казах истината.
На колко години беше тя, когато почина Джак?
На шест.
Дотогава живееше с Джак и майка му.
После я взех, пратих я на училище, а по-късно стана моя камериерка.
Ако й бяхте станали настойница, хората щяха да се досетят.
Точно така. А кой забелязва слуга? Скрих я под носа им.
Обичахте ли Джак Смит?
Всеки трябва поне веднъж да познае истинската любов.
Джак беше моята.
Съпругът ми беше отегчителен.
Не беше лош човек, но не беше и умник.
После той почина, Джак дойде да ме види и така започна.
Колко дръзко.
Знам, че звучи безразсъдно,
но бях на 39, когато забременях, а мислех, че съм безплодна.
Знаех, че не мога да кажа на баща си,
-затова заминах за Америка. -Сигурно са го счели за лудост.
Не подозираха каква лудост беше всъщност.
Но с Джак сте били щастливи?
Много.
Бяхме заедно десет години, преди той да почине.
Можеше да се омъжа за него, ако бях събрала кураж.
Бях слаба, но вие не познавате баща ми.
Може би сте мълчали заради службата си при кралицата.
Да, в известен смисъл.
Но всъщност беше от малодушие.
Сега, правейки Луси своя наследница, предприемам първата крачка.
Трябва да кажете на Вайълет.
-Не мога. -Грешите.
Щом узнае истината, ще проумее плана ви и ще прекрати нападките.
Слугите явно се позабавляваха днес, най-вече Молзли.
-Какво стана с кралската прислуга? -Дълга история, милейди.
Но сте права, наистина беше забавно.
Радвам се, че нещата се наредиха добре за всички.
Но едва ли бих повторила.
Още не сте приключили. Предстои ви балът в Харууд.
Но ако нещо се обърка, няма да е по наша вина.
Не звучи много ведро.
Последните дни ме накараха да се замисля дали да продължаваме така.
И сега персоналът ни е малко, а скоро половината ще си тръгнат.
За какво говорите, милейди?
Не е ли време да хвърлим кърпата? Мнозина го направиха.
Да напуснете Даунтън?
Може да го продадем за училище или пък за старчески дом.
И да си купим нормална къща, в която да водим нормален живот.
Това ли искате?
Искам да спре цялата тази непрестанна борба.
Ще остане ли персоналът?
Ще се изплатят ли фермите? Какво ще правим с покрива?
Когато подреждах столовете в дъжда, си мислех: "Какво правя?"
Ще ви кажа какво правите, милейди.
Създавате център за хората, които работят тук,
за селото, за графството.
Имението Даунтън
е сърцето на тази общност и вие го поддържате живо.
Значи да продължим битката?
Докато тече кръв във вените ви.
Госпожице Смит. Спокойно ли е всичко вече?
По-скоро е разтърсена.
Бях права. Имало е спречкване, и то заради мен.
Научих, че тя планира да направи живота ви по-добър.
-А старата лейди Грантам била бясна. -Представям си.
На какво дължите този късмет? Знаете ли защо го прави тя?
Знам и смятам, че е справедливо.
Желая ви здраве и мъдро да използвате късмета си.
Имам чувството, че сякаш ме разбирате толкова добре.
Докато никой друг не би могъл.
Разговорите ни ще ми липсват.
Желаете ли да ми пишете? Бих могъл да ви оказвам подкрепа.
Може ли? Наистина?
Бих бил щастлив и поласкан, ако го сторите.
Мисля, че е време да си пожелаем лека нощ.
Лека нощ, г-це Смит.
Да пием за триумфа на Даунтън и за прекрасната ми съпруга!
За всички вас, които го осъществихте!
За г-н Карсън, който преглътна принципите си.
Тази нощ няма да мигна.
За Нейно Величество, която се смили над г-н Молзли.
За миг си помислих, че ме чака тъмница.
Нали не си омекнал към тях?
Тя постъпи мило, а можеше да остави всичко да рухне.
Не всички са чак такива бунтари.
За краля и кралицата!
Трябва да ти кажа нещо, Дейзи.
Аз повредих помпата.
Не съзнавах какво правя, бях обезумял.
-Защо? -Заради водопроводчика,
когото заглеждаше. Падна ми пердето.
А щом осъзнах, че така съм го върнал тук, съвсем откачих.
Не съм го заглеждала. Беше ми симпатичен, нищо повече.
Чувствам се като глупак.
Саботира визитата на краля на Англия.
Рискувал си да те уволнят, да бъдеш съсипан
само заради мен?
Чувствата надделяха. Само това мога да кажа.
Ще ми простиш ли?
Да ти простя ли?
Анди, ако ми стискаше, самата аз бих го направила.
Не разбираш ли какво означава това?
С теб си приличаме. Изпълнени сме с такава страст.
Мислех, че се задоволяваш с малко, а сега виждам, че не е така.
Заедно можем да си извоюваме един по-хубав свят.
Не знам дали ти благодарих достатъчно.
Мъже като нас трябва да се подкрепят.
Да, но не познавам такива мъже. Не съм говорил с някого като мен.
-Е, сега говорим. -Приятно е.
Двама мъже си бъбрят, без да се преструват на нещо друго.
Налага се да се преструваме, за да преживяваме.
Но наистина е приятно да сме двама обикновени мъже.
-Дали някога ще ни приемат? -Не знам.
Преди 50 години никой не е очаквал, че човек може да полети.
Госпожо Бейтс?
Ето роклята.
-Ще я пробваме, преди да тръгнете. -Няма нужда. Ще прилегне точно.
Това са нещата, които поискахте.
Защо го правите, г-це Лоутън?
Не ви ли притеснява, че на всяка маса в тази къща
има украса, която струва повече от годишната ви заплата?
И отговорът ви е - щом ние не можем, никой няма да ги има?
Не. Моят отговор е,
защо да не мога да ги имам аз? Или поне някои от тях.
Спокойно, няма да им липсват.
Едва ли някой изобщо ще забележи липсата им.
Но те не са ваши, г-це Лоутън, и никога няма да бъдат.
На ваше място бих спряла.
Ами ако помислят Нейно Величество за клептоманка,
щом изчезват неща от всеки дом, в който отсяда?
Задръжте съвета си за някого, който проявява интерес, г-жо Бейтс.
Тези врати са ужасни. Заяждат без всякаква причина.
-С всички ни се е случвало. -Защо никой не ме потърси?
Стори ми се, че ви видях да излизате. Явно съм сгрешила.
Както сгрешихте и не събудихте мосю Корбе.
Решихме, че и той е излязъл.
Лакеите телефонираха сутринта.
Казват, че са били измамени да заминат за Лондон.
-Но кой би го сторил? -Кой ли наистина?
Ще разследваме въпроса, щом стигнем в Харууд.
Аз бих внимавал, освен ако не искате да станете за смях.
-Какво? -Вечерята пожъна успех.
Предадоха ни похвалите си, така че явно е било така.
Защо тогава да ровите излишно?
Считате ли, че това би било във ваша полза?
А какво да отговорим, ако ни попитат?
Че в Лондон е станало объркване, мосю Корбе е бил болен.
-На ваше място не бих го споменавал. -Освен ако те не повдигнат въпроса.
Точно така.
Ето те и теб.
Къде ли не те търсих.
Какво има, скъпа?
Мога ли да помогна с нещо?
Съдейки по снощи, едва ли.
Просто искам да бъда господар на живота си.
Да говоря и да върша каквото пожелая.
-Не е ли така? -Не.
Налага се да забавлявам хора, които ме отегчават до смърт,
защото имат право да седнат на масата ни.
Участвам в комисии, в които някой друг ме е избрал.
Преди имах работа, която обичах, но вече не.
А сега съпругът ми няма да е до мен и бебето ни.
Дори една слугиня има право на това, но не и аз.
Техни Величества се готвят за отпътуване.
Много добре, милорд.
Скъпа, какво има?
-Нищо, за което да можеш да помогнеш. -Не може ли да опитам?
Да се качваме. Техни Величества скоро ще тръгнат.
Ясно.
Да вървим.
Значи се връщаш в Лондон?
Ще ме оставят на гарата.
Надявам се да поддържаме връзка. Сякаш най-сетне намерих приятел.
Това ли намери, Бароу? Приятел?
-Техни Величества тръгват. -Благодаря.
Искам да ти дам нещо. Не е много, но го имам от години.
Нека ти напомня за мен. Това е целта, нали?
Да мислиш за мен, докато се видим отново.
Благодаря ти.
Г-н Елис, елате!
Дано в Харууд ви хареса, сър.
И аз се надявам.
Не си вземаме сбогом, щом ще се видим пак довечера.
Очакваме бала с нетърпение. Харууд е прекрасно имение.
Да се качваме.
-До довечера, Грантам. -Ваше Величество.
Добра работа на всички.
Карсън, какво се случи снощи с кралската прислуга?
Трудно ми е да кажа, милорд. Просто предадоха фронта.
Е, вие се справихте блестящо.
Макар че можех да мина и без арията на Молзли.
Благодарете от мое име на персонала за това, че спасихте положението.
-Г-жо Бейтс. -Извинете ме.
Може ли да ви попитам нещо?
Какво дадохте на мосю Корбе?
Двойна доза приспивателно от г-н Бейкуел в чая му.
Боя се, че снощи се изложих като глупак.
За мен никога не можете да сте глупак.
-Наистина ли го мислите? -Да.
Струва ми се, че и вие знаете колко много.
Права си, г-жо Патмор. Време е да планирам сватбата си.
-Не знам защо се офлянква досега. -Защото не бях сигурна, но вече съм.
Радвам се да го чуя.
Щастлива съм, г-жо Патмор. Не го казвам често, но е така.
-Много ли си потресен от всичко? -Така и трябва.
Да възпрепятстваме кралския персонал, при това с мое участие.
-Не знам какво ме прихвана. -Но?
Те си го изпросиха, Елси. И още как си го изпросиха.
Кой е това?
-Добре дошли, г-н Толбът. -Здравей, Карсън. Г-жо Хюз.
-Къде мога да намеря лейди Мери? -След всичко, което се случи,
сигурно си е полегнала, сър. Както и всички останали.
Звучи зловещо.
Чудесно. Върна се тъкмо за бала.
Слава богу, не го организираме ние.
-Скъпи, не знаеш какво преживяхме. -Не можах да дойда по-рано.
-Хванах първия възможен кораб. -Важното е, че сега си тук
и няма да ходя на бала сама като тъжна самотница.
-Ще дойда, ако танцуваме цяла нощ. -Дадено.
Мод сигурно е довела и онази хитра лисица.
Ако продължаваш така, само ще се изложиш пред всички.
-Какво имаш предвид? -Каквото казвам.
-Не ми казваш нещо. -Ела с мен.
Какво?
Защо не сте доволни? Мислех, че ще сте във възторг.
Много сме доволни, ако наистина си го решила.
Но как ще се справиш с Хенри?
Ще променя начина, по който се справяме един с друг.
Може да не е лесно, но реших да остана с него.
Само не разбрах защо размисли.
Г-н Брансън спомена нещо за решението кое е важното.
За мен короната е по-важна от всички нас.
Мога да променя нещата.
Брансън ли? Ирландецът републиканец?
Явно си добре информиран.
По-добре, отколкото предполагаш.
Значи той те е разубедил?
Поговорихме си след парада. Ето го и него.
Кажи му нещо мило, моля те.
Г-н Брансън.
Ще ми се да бяхме поговорили повече, докато бяхме в Даунтън.
-Така ли, сър? -Разбира се.
Май имам повече от една причина да ви бъда благодарен.
-Какво беше това? -После ще ти кажа.
Но защо повече от една?
-Коя е тя? -Принцеса Мери.
Вчера беше дошла за парада. Не я ли видя?
Не на парада. Видях я после на чая.
Така че тя носи кръвта на Бромптън, макар и по необичаен начин.
-Защо не ми каза още тогава? -Мислех, че ще е смущаващо за теб.
Ти за каква ме мислиш?
За стара девственица, която не е напускала селото?
Явно не.
Само не си мисли, че одобрявам. Защото не е така.
Но поне те разбирам.
-Г-ца Смит знае ли истината? -Да, знае я.
Смятам да наема друга камериерка, а Луси ще ми е компаньонка.
Така е много по-добре.
Сигурно няма да ти хареса,
но тя и Том Брансън са се уговорили да си пишат.
Да не ми хареса ли? Лично ще облизвам марките.
Удивителна си, Вайълет. Но да знаеш, че не си победила.
Не вярвам в поражението.
Но ще изгладим нещата, когато с Луси ни дойдете на гости,
след като приключите обиколката.
Нима отново съм член на това семейство?
Тя е права. Бромптън е изгубен и всички трябва да се примирите.
Мисля, че можем да си го върнем.
Поне за Том. Затова момичето ни трябва тук.
Вайълет. След толкова години продължаваш да ме удивляваш.
Радвам се, че съм откритие, а не разочарование.
-Много е важно. -Да.
Ето ги. Попитай.
Ето ви и вас, Хексам.
Съжалявам, че няма да се включите в обиколката на принца,
но ще ви намерим занимание.
Моля?
Разбрах защо не бива, след като Нейно Величество ми обясни.
Поздравления и на двама ви.
-Днес направо сияеш. -Щастлива съм. Това безпокои ли те?
Не. Какви ги вършите с Том и камериерката на братовчедката Мод?
-За какво говориш? -Дочух ви снощи. Какво кроите?
-Тя ще наследи имението Бромптън. -Мама ми каза.
Не би ли желала Том да си има свой имот?
Ах, ти, хитрушо.
Ще се обадя на баба.
Колко щеше да изчакаш, преди да ни кажеш защо ходи до Лондон?
Щом питаш, още не съм решила.
Ако ти кажа, ще обещаеш ли да си мълчиш?
Обещавам.
Добре тогава.
Бях си направила изследвания
и ходих в Лондон да науча резултатите.
И?
Може би не ми остава много време.
Няма да е твърде бързо,
но от лондонски лекар не можеш да изкопчиш точна прогноза.
-О, бабо. -Не, не.
Спести си сълзите, защото в това няма нищо тъжно.
Живях привилегирован и интересен живот, а сега...
Вече ми е време да си вървя.
Оставям семейството и мястото, което ми е така скъпо,
в талантливи ръце.
-Татко ще бъде... -Не говорех за баща ти.
Много го обичам, но имах предвид теб.
Ти си бъдещето на Даунтън.
Но аз изпитвам такива съмнения, бабо. Трябва ли да го поддържаме,
когато светът, за който е създадено, изтлява с всеки следващ ден?
Джордж и Каролин ще водят ли същия живот? А ние живеем ли го?
Нашите предци са водили различен живот.
Потомците ни също ще живеят различно.
Но имението Даунтън ще бъде част от тях.
Без теб няма да е същото.
Разбира се, че ще бъде. Ти ще поемеш оттам, докъдето стигна.
Ти ще бъдеш сприхавата старица, която държи всичко по конец.
-Много ти благодаря. -Ще бъдеш, мила.
И ще се справяш прекрасно.
Ти си най-доброто от мен, което ще продължи да живее.
Ура!
Толкова те обичам, бабо.
Но трябва ли да си тук? Няма ли да се изтощиш?
Не мога да прекарам остатъка от живота си,
засипана от загрижени въпроси.
Просто ще бъда добре, докато вече не съм.
Това е всичко.
Ето те и теб. Танците започват.
-Не ги пропускай. -Благодаря.
Бабо, ти винаги ще бъдеш с нас.
Ще ни гледаш от всяка картина,
ще ни говориш от всяка книга,
докато къщата е на мястото си.
Звучи изтощително.
Май бих предпочела, да почивам в мир.
Да вървим.
Скъпа.
Какво искаш?
Имаме общи неща. Момчетата, конете, надбягванията.
Сигурно можем да открием и още.
Искам да бъдем приятели.
-Ще видим. -Не, скъпи. Ще трябва да се променим.
И двамата.
Как се случи това? Ти ли беше, мамо? Как го постигна?
Лесно.
Бърти помоли краля, докато аз помолих кралицата.
-Обичам приключенията ни. -Но не е ли хубаво, когато свършат?
-Какво правиш тук? -Исках да погледам танците.
Затова се престорих, че нося кърпичка на лейди Багшоу.
Мога да й я предам.
Бих искал да танцуваш с мен.
Искам да те питам нещо.
Нали не би желал да напуснем Даунтън и да заживеем другаде?
-Бъди откровен. Това откъде дойде? -Просто отговори.
Да напусна Даунтън? Мислех, че няма мърдане оттук. Нали?
Да.
Май е така.
Не ни е позволено да излизаме оттук.
Този път едва ли ще възразят.
Заминаха, а Даунтън още се крепи.
Елси, и след сто години Даунтън още ще се крепи.
И сем. Кроули ще са все още тук.
Гарантирам ти.
Ще видим, Чарли. Ще видим.
Превод и субтитри МИЛЕНА БОРИНОВА